Hei. Minun pitäisi käyttää mikrofonia.
Voi luoja... Kiitos.
Kiitos.
Kiitos. Se oli täydellinen määrä aplodeja.
Ei tarvinnut seistä tässä kiusallisen kauan.
Kiitos, että tulitte. Minä olen Jen.
Ehkä tulitte vain sattumalta sisälle. Nyt teillä on hauskaa kanssani.
Olen kuullut lääkäreiltä,
läheisriippuvaisilta joogaopettajilta ja kaikilta tutuiltani, että olen kireä.
Minulle on sanottu, että terapia ei riitä.
Minun pitäisi meditoida. Nyt olen yksi niistä ihmisistä, jotka meditoivat.
Tarkoitan "meditoinnilla", etten meditoi koskaan.
Mutta minulla on meditointisoittolista, jossa on gongeja...
Minulla on sovelluksia. Ajattelen meditointia.
Olohuoneessani on meditointituoli. Teilläkin on. Se on vain tavallinen tuoli.
Mutta laitoin kynttilän sen viereen ja kutsun sitä meditointituolikseni.
Kun tulette käymään, sanon:
"Älkää välittäkö siitä, se on vain meditointituolini.
Mietin joka aamu sen tekemistä, mutten tee sitä.
Nousen ylös, istun siihen ja hengitän syvään.
Älkää pelätkö. Voitte istua siihen, jos haluatte.
Kaikki eivät ole samalla henkisellä tasolla, mutta meillä ei ole sääntöjä,
tässä onnellisessa kodissa, jossa on tuoli.
Älkää miettikö, miksi kynttilää ei ole sytytetty."
Meditoin oikeasti yhtenä päivänä, koska minulla oli tärkeää menoa.
Halusin saada töitä. Halusin kirjoittaa jotain ja halusin siitä maksun.
Halusin mennä haastatteluun, jotta saisin sen.
Olin siis vähän hermostunut aamulla.
Ajattelin sitten kokeilla tätä meditointijuttua, josta kaikki puhuvat.
Meditoin noin viisi minuuttia.
Jos se ei tee vaikutusta, ette ole koskaan meditoineet.
Viiden sekunnin jälkeen alkaa miettiä: "Miksi Luoja pysäytti ajan?"
Viisi minuuttia on pitkä aika tyhjentää ajatuksensa. Minä tein sen.
Kun heräsin siitä, ajattelin:
"Nyt tajuan, mistä kaikki puhuvat. Tuntuu, että selviän mistä tahansa.
Jollei minun pitäisi mennä ulos tänään, selviäisin todellakin mistä tahansa."
Mutta minun piti mennä ulos. Menin autooni ja ajoin Los Angelesin aamuruuhkassa.
Nähdessäni vihreän valon ajattelin: "Vihreä on nätti."
Yritin miettiä, mitä vihreä tarkoittaa syvemmällä tasolla.
Mietin, mitä vihreä väri kertoo minulle.
En tajunnut sillä hetkellä, että vihreä tarkoittaa vain, että pitää mennä.
Mietin vain vihreää ja aloin hidastaa.
Ihmiset takanani alkoivat seota, koska he olivat myöhässä töistä.
He vain tööttäsivät. Sitten valo vaihtui keltaiseksi. Se olikin hauskaa.
Olin pysähtyneenä punaisissa valoissa, mikä on normaalia,
mutta olin pysähtynyt ensin vihreissä. Sitten tajusin...
Nämä ihmiset ehkä myöhästyvät töistä takiani. Kaveri takanani oli kiukkuinen.
Näin hänet taustapeilistäni. Olin tosi rauhallinen, koska olin meditoinut.
Käännyin ja heilutin hänelle kuin sanoakseni: "Olen pahoillani.
Olen pahoillani, että luulet olevasi myöhässä.
Mutta... Sinä et tiedä, mitä minä tiedän.
Aikaa ei ole olemassa."
Nolottaa sanoa, että kuulin hänen torvensa. Se ei ole kovin meditoivaa.
Mikä on ääni? Se on...
Se on vain merkitys, jonka annoin sille.
Olen voinut kuulla mitä tahansa, vaikka perhosten syövän karkkia.
Ajoin eteenpäin, ja minulla oli tosi hyvä olo.
Tunsin olevani paljon parempi kuin kaikki vihaiset ihmiset.
Siitä meditoinnissa on kyse, että tuntee olevansa muita parempi.
Käännyin kulmasta, ja tulimme seuraaviin valoihin.
Pysähdyin, ja vieressäni oli se kiukkuinen kaveri.
Olin avannut kattoluukun ja ikkunat. Olin vain tosi onnellinen.
Mainitsinko, että olin meditoinut sinä aamuna?
Se tyyppi oli tyypillinen losangelesilaisen näköinen kaveri.
Tuottajan näköinen mies, joka pureskelee sikariaan.
Kalju, vähän pulska, punaisessa BMW:ssään, ehkä 50, kaksi avioeroa...
Hän istui siinä kiukkuisena minulle. Hän katsoi autostaan ja sanoi:
"Hei, tollo, mitä teit valoissa?"
Minä vain istuin autossani...
"Minä meditoin tänään. En voi suuttua.
Miltä tuntuisi tappaa hänet? Älä mieti sitä."
Hän huutaa taas: "Hei, tollo, mitä teit valoissa? Tekstasitko poikaystävällesi?"
Se oli ärsyttävää.
Minulla ei ollut silloin poikaystävää enkä ollut tyytyväinen.
Sitten suutuin. Luuliko hän, että tekstasin poikaystävälleni?
Niinkö hän luulee, kun nainen tekee virheen liikenteessä?
Kaikessa on kyse miehistä, vaikka viiden auton ketjukolarissa.
"Tuletko kotiin päivälliselle vai et?'"
En voinut antaa sen tyypin kiusata minua.
Hitot, en välitä meditoinnista. Kaikki suuttuvat. En ole mikään pyhimys.
Ei sillä, että he meditoisivat. Pysäköin autoni, nousin seisomaan,
laitoin pääni ulos kattoikkunasta ja siirryin matkustajan istuimelle.
Kumarruin ja huusin: "Mitä helvettiä sinä sanoit minulle?"
Katsojille kotona: Tätä ei nauhoiteta New Yorkissa.
Hän sanoi: "Kysyin, mitä teit valoissa, tollo."
En halunnut kertoa hänelle: "Meditoin ja olin vähän kaheli vihreissä valoissa."
En halunnut kertoa sitä, koska hän oli ilkeä, ja halusin voittaa.
Halusin sanoa jotain, josta hänelle tulisi niin paha olo,
että hän miettisi: "Minun pitää ajatella ennen kuin puhun ja ajatella muita.
Koskaan ei voi tietää, mikä ihmisillä on."
Sanoin hänelle jotain, mikä on totta, eli sanoin sen. Sisältö ei ole totta.
Sanoin: "Mitäkö tein? Minä ajattelin.
Sain juuri tietää, että äitini kuoli aamulla."
En sanonut, että olen hyvä ihminen. Sanoin, että meditoin.
Hän sanoi: "Olet silti tollo." Olin...
Millainen ihminen sanoo niin ihmiselle, jonka äiti on juuri kuollut?
Hän ei tiennyt, ettei se ole totta. Hän on paha ihminen. Minä olen voittaja.
Sitten sekosin kokonaan. Huusin: "Mene panemaan autoasi!"
Minäkään en tiedä, mitä se tarkoittaa, mutta...
Piti jatkaa, jotta kuulostaisi, että tiedän mistä puhun.
"Työnnä munasi pakoputkeen!
Oletko joku tuottaja vai?
Olet varmaan eronnut. Jätit molemmat vaimosi avustajasi takia.
Sanotko nuorille tytöille, että laitat heidät elokuviin?
Sinulla ei ole mitään elokuvia. Olet luuseri!"
Sitten valo vaihtui vihreäksi, ja hän ajoi pois.
Koska niin vihreissä valoissa kuuluu tehdä.
Hän huusi ajaessaan: "Sinä olet hullu!" Minä olin...
Huusin matkustajan istuimelta, kattoikkunasta:
"Minä en ole hullu! Minä meditoin tänään, kusipää!"
Kiitos. Se on vanha Buddhan resitatiivi.
Sitten ajattelin... Adrenaliinini virtaa ja tärisen.
Voi helkkari. Tässä kävi näin, vaikka meditoin tänään.
Mitä jos en olisi meditoinut?
Muistakaa tämä, miehet: Älkää kutsuko naista hulluksi,
ellette halua naisen tulevan hulluksi. Älkää tehkö sitä.
Jos haluatte sanoa naiselle, että hän on hullu, sanokaa, että hän on rauhallinen.
Me häkellymme, ja koko juttu menee ohi. Sanokaa: "Olet tosi rauhallinen nyt."
"Kiitos. Meedio sanoi minulle kerran, että olen rauhallinen.
Mistä me tappelemme? En edes tiedä."
Ajoin eteenpäin ja halusin rauhoittua. Adrenaliini ei enää virrannut.
Tulin seuraaviin valoihin. Ne eivät vaihtuneet.
Se tyyppi oli siellä taas, ja ajattelin: "Älä aloita mitään, Jen.
Pysy kaistallasi äläkä ole hullu tai vaikuta hullulta."
Laitoin sitten musiikkia ja heiluin onnellisena.
"Katso minua, en ole yhtään hullu. En huutanut: 'Minä meditoin, kusipää.'
Olen hauska ja onnellinen." Hän katsoi minua ja huusi:
"Hei... Olen pahoillani äidistäsi." Unohdin, että äitini oli kuollut.
Järkytyin yhtäkkiä ja sanoin:
"Tämä on ollut rankka aamu. Tosi paljon paperitöitä."
Mitä? En tiedä, mitä se... Miksi niin pian olisi paperitöitä?
Hän asuu oikeasti Bostonissa, minä LA:ssa.
Hän kuoli tunti sitten. Heillä on faksi. "Joku kuoli, tule tänne."
Hän katsoi minua ja sanoi:
"Tunteet kuumenivat vähän, mutta toivottavasti sinulla on hyvä päivä."
Vastasin: "Samoin." Kun hän lähti, aloin nyyhkyttää.
"Tosi paljon tunteita. En tiedä, johtuuko se äidistäni vai...
Olen puhunut jo kahdelle ihmiselle tänä aamuna.
En ikinä tekisi sitä, mutta meditointi tuo ihmiset yhteen.
Se on tosi voimakasta."
Sitten pysäköin auton. En enää itkenyt enkä ollut hullu tai ylimielinen.
Kävelin tapaamiseen ja esittelin itseni. Juttelimme vähän.
He maksavat minulle, minä teen homman, se meni hienosti.
Ajattelin: "En saisi tehdä sitä.
Minun ei saisi antaa käyttäytyä normaalisti, koska olin juuri sekopää.
Miksi heidän ei tarvitse tietää?
Voit olla mitä tahansa, vaikka huusit äsken. Outoa, että saamme tehdä niin.
Mutta seksuaalirikolliset eivät saa tehdä sitä.
Kun tulen hulluksi, minua pitäisi kohdella kuin rekisteröityä seksuaalirikollista.
Heidän pitää mennä sanomaan naapureille: "Menneisyydessäni on pari juttua."
Minun pitäisi sanoa tapaamisessa:
"Olen yleensä mukava ihminen, mutta huusin juuri 'kusipää' keskellä tietä."
Jos olette koskaan olleet juhlissa...
Olette autossa puolisonne kanssa ja vihaatte häntä sinä päivänä.
"Nuo vaatteet eivät sovi yhteen. Sanot aina, miten paljon rakastat äitiäsi.
Hän puki päällesi näitä vaatteita. Hän ei osannut opettaa sinua pukeutumaan.
Kyllä, alan puhua äidistäsi. Kyllä aloitan. Ei, älä edes... Ei, ei.
Haluan mennä juhliin viideksi minuutiksi,
enkä halua edes katsoa sinua. He ovat minun ystäviäni."
Sitten kävelet sisälle ja sanot: "Hei, toin muffineita."
Haluat jäädä koko illaksi. "Eikö olekin hauskaa?"
Mies on nurkassa, ja ystäväsi sanovat:
"Eikö hän olekin ihana?" Hän sanoo: "Tosi ihana."
Paluumatkalla unohdat koko tappelun ja sanot:
"Eikö ollutkin hyviä muffineita? Olen mahtava."
Hän katsoo sinua kuin sanoen: "Ole hiljaa. Tiedän kuka olet oikeasti.
Vaistoatte varmasti, että olen aika kovis.
Ei tämän tarinan takia, mutta arvaatte, että minulla on tatuointi. Tiedän sen.
Kaikki eivät ota sitä. On koviksia, ja sitten teitä muita.
Mutta minulla on tatuointi. En ota enää muita.
Tatuoinnin ottaminen on kuin lasten hankinta.
Jotkut haluavat yhden, jotkut eivät halua yhtään, toiset haluavat monta.
Heillä on niitä käsivarret täynnä, ja se näyttää tosi työläältä.
Menet liikkeeseen, menet makuulle, kärsit ja ajattelet:
"Toivottavasti pidän siitä. Se on pysyvä."
Otan tatuoinnin enkä lasta. Haluan vain yhden.
Tatuointini pitää siis olla hyvin merkityksellinen.
Jos olette koskaan harkinneet tatuoinnin ottamista, sitä pitää miettiä.
"En halua mitään tyhmää. Sen pitää merkitä jotain."
Olen odottanut koko ikäni löytääkseni jotain ytimekästä,
joka merkitsee jotain, ja jonka voin laittaa kehooni.
Ajattelin jotain pari vuotta sitten, mutta päätin odottaa vielä vuoden.
Jos miettisin sitä vielä silloin, tekisin sen. Ja niin tein.
Sain inspiraation ystävältäni, joka tatuoi isoisänsä nimen ranteeseensa.
Hänellä on uskomaton tarina.
Ystäväni isoisä selviytyi holokaustista, koska hän oli natsi. Mutta...
Ei, se on...
Anteeksi.
Se on vain hauska vitsi. Se ei ole...
En pelleillyt. Ystävälläni on oikeasti tarina.
Mutta minun vain piti sanoa se. Ystäväni isoisä selvisi holokaustista.
Ystäväni, kuten hänen isänsä ja isoisänsä,
ja monet meistä tässä maassa, kärsii masennuksesta ja ahdistuneisuudesta.
Isoisä kertoi mielensä selviytymistarinan.
Kun hän oli keskitysleirillä, hän lausui kiitosrukouksen Jumalalle:
"Jos tämän pitää päättyä näin, hyvä on.
Mutta kiitos, että teit minusta minut, etkä yhtä pahoista ihmisistä.
Kiitos, että laitoit rakkauden sydämeeni." Se on ällistyttävää.
Totta kai sen miehen nimen laittaa ranteeseensa.
Se on kaunein koskaan kuulemani tarina. Minun perheessäni ei ole ketään sellaista.
Perheeni on katolisia bostonilaisia. Emme puhu Jumalalle niin.
Emme pidä Jumalasta. Olemme vihaisia hänelle ja oletamme, että hän on vihainen.
"Jennifer, miksi olisit kiitollinen jostain pahasta jutusta?
Se tarkoittaa, että Jumala on vihainen sinulle. Hän rankaisee sinua.
Miksi olisit kiitollinen siitä, että Jumala on niin ilkeä sinulle?
Ehkä hän luulee, että pidät siitä, ja jatkaa samalla tavalla.
Emme vaivaa Jumalaa kiitollisuudella, ellei jotain hyvää tapahdu.
Perheelle ei ole tapahtunut mitään pahaa, mutta voisi tapahtua.
Valitamme siitä etukäteen ja pysymme varuillamme.
Ei siis tatuointeja mistään perheemme jutuista."
Minun piti siis miettiä jotain muuta. Näytän tatuointini ja selitän sitten.
Kiitos. Se on nilkassani.
Siinä lukee "JVE", joka tarkoittaa "jatka vain elämistä".
Se on Matthew McConaugheyn iskulause.
Kiitos.
Tämä tatuointi ei voisi olla vähemmän ironinen.
Tarkoitan sitä koko sydämestäni.
"Jatka vain elämistä" inspiroi minua. En ole itsetuhoinen.
Mutta olen sielu loukussa ruumiissa. En pyytänyt saada syntyä.
Pelkään kuolla. Se on paskaa elämääni.
Pidän innostuksenne aiheista. "Aivan! Olemme loukussa!"
Ennen kuin tuomitsette tai luulette, että olen pinnallinen Hollywood-ihminen, ei.
Tatuoinnin takana on tarina, aivan kuten ystäväni tatuoinnin takana oli tarina.
Olin kynsihoitolassa, ja minulla oli huono päivä.
En tiennyt miksi, mutta en vain voinut hyvin.
Olin fyysisesti kunnossa, mutten niinkään henkisesti.
Selailin People-lehteä ja näin artikkelin Matthew McConaugheysta.
Hänelläkin oli kerran huono päivä.
En tiedä, miksi nauratte. Tämä on vakava juttu.
Hän kuvasi elokuvaa Surutta? Sekaisin, ja hän tiesi, että hänestä tulee tähti.
Mutta hänen isänsä oli kuolemaisillaan.
Hän ajatteli, että jotain hyvää ja pahaa tapahtuu yhtä aikaa.
"Paras vain jatkaa elämistä."
Siitä tuli hänen iskulauseensa.
Näen, että ette ole yhtä liikuttuneita siitä kuin holokaustitarinasta.
Ei se mitään. Eri asioita eri ihmisille.
Tämä tatuointi on hankalassa paikassa.
Jos ystävälläni on huono päivä, hän voi muistaa,
ettei se ole yhtä paha kuin isoisällä, tekemällä näin. Minun pitää...
"Nousen koneeseen ihan kohta. Minulla on huono päivä.
Tarvitsen muistutuksen... Mene vaan."
Ihmiset sanovat tatuoinneista: "Kadut sitä vanhempana. Se näyttää tyhmältä."
Vastaan: "Se näyttää tyhmältä nyt. Olen valmis. Kiitos."
Otin tatuoinnin syntymäpäivänäni viime vuonna.
En tehnyt mitään hauskaa tänä vuonna. Sain kivan lahjan äidiltä.
Se ei ollut ainoa lahjani. Sain häneltä tämän paperin.
Hän tekee näitä juttuja vanhetessaan.
En tiedä, onko hän tehnyt testamentin, mutta hän lähettää,
ja antaa minulle juttuja, kun näen hänet. Hän pitää aina dramaattisen puheen.
"Jennifer, minun piti antaa tämä sinulle,
koska jos kuolen, mistä tiedät, että minulla oli se?"
Sanon: "Koluan talon, kuten mummin kohdalla. Saan kaiken, ei hätää."
Sain tämän. Se on yhtä vanha kuin minä. Se on 42-vuotias.
Se on paperi, jonka hän sai lähtiessään sairaalasta kanssani, kun olin vauva.
Tosi söpöä. Painoin 3,5 kiloa, kun synnyin. Tosi laiha.
Olen nyt 42-vuotias. Olen puhunut tästä aiemmin.
Puhumme naisten ja miestenkin kehumisesta,
sanomalla heille, että he näyttävät nuorelta.
Älkää tehkö sitä. Älkää kehuko ihmisiä sanomalla:
"Et näytä ikäiseltäsi." Älkää tehkö sitä. En pidä siitä, kun parikymppiset sanovat:
"Luulin, että olit minun ikäiseni." Se ei ole kohteliaisuus. Olen ollut 20.
En halua näyttää siltä, että minulla on neljä kämppistä ja paskoja pyyhkeitä.
Kiitos.
Olen ainoa, jonka tunnen, joka pitää rouvittelusta.
Kun joku sanoo: "Tässä ovat vaihtorahasi, rouva", olen imarreltu huomiosta.
"Minulla on ollut rikas ja värikäs elämä. Ei, on minulla aikaa kertoa sinulle.
Minulla oli hakulaite.
Olin kassa ennen skannaustekniikkaa. Laskin vaihtorahat päässäni.
Olin syntynyt, kun Bruce Willis luuli, että hänen pitäisi tehdä R&B-levy.
Olen selviytyjä. Olen nähnyt paljon. Kiitos." Sain siis tämän äidiltäni.
Naisille annettiin 70-luvulla vain tämä, kun he saivat lapsen.
Elävän olennon, josta oli huolehdittava. Se on A4:ääkin pienempi.
"Olepa hyvä, heippa."
Tämä on hyvin outoa.
Tässä lukee: "Ystävät ja sukulaiset ovat kiinnostuneita vauvastasi."
Kiitos.
"He haluavat pitää poikaa sylissään." 70-luvulla ei ollut tyttöjä.
"Kehotamme pitämään vieraat kaukana vauvasta.
Vastasyntyneen on paras olla mahdollisimman paljon omissa oloissaan."
Nykyään on aivan erilaista. Kun menen ystävieni luo, he sanovat:
"Katso vauvaa, kapaloi vauva. Voit imettää vauvaa."
Mutta 70-luvulla se meni näin: "Joyce, etkö saanut vauvan?"
"Kyllä, kolme kuukautta sitten." "Missä hän on?" "Toisessa huoneessa.
Emme ole vieneet häntä vielä ulos.
Lääkäri sanoo, että liika katsominen, koskettelu ja hössötys,
voi johtaa hyvinvoinnin tunteeseen, emmekä halua sitä. Älkää katsoko häntä."
Tämä on lempiosani. Se pitää ehkä käydä läpi kaksi kertaa.
Siinä selitetään, miksi vauva itkee. Sillä on kuuma, nälkä tai jano. Selvä.
Tässä on yksi juttu: "Jos syöttämisestä on alle kolme tuntia,
varmista, ettei vauvassa ole kiinni neuloja.
Vaihda vaipat."
Selitän tämän hyvin nuorille ihmisille.
Vaikka tarranauha keksittiin 40-luvulla, sitä ei laitettu vaippoihin.
En tiedä, laitettiinko sitä. Minun talossani ei ollut tarranauhavaippoja.
Kun meillä ei ollut jotain, meille sanottiin, ettei sitä ollut keksitty.
Kun kysyin, saammeko mikron, vanhempani sanoivat, ettei sitä ole keksitty.
Luulin olevani nero. Mistä tiesin...
Mutta meillä ei ollut tarranauhavaippoja.
Silloin oli kangasvaippoja, jotka kiinnitettiin hakaneuloilla.
Piti siis varmistaa, ettei neuloja jäänyt kiinni.
Mutta miksi piti odottaa kolme tuntia?
Etkö voi ruokkia lasta ja laittaa häntä huoneeseen, jossa kukaan ei näe häntä,
ja tarkistaa viiden minuutin päästä, ettei hänessä ole neuloja?
Jos niitä ei ole, hän vain itkee hetken. Mutta tässä lukee kolme tuntia.
Siinä ajassa voi katsoa elokuvan. Silloin ei ollut videonauhureita.
Voit siis mennä elokuviin, tulla takaisin,
ja odottaa vielä vartin, ennen kuin tarkistat lapsen.
"Käymmekö katsomassa häntä?" "Siinä lukee kolme tuntia."
"Totta, meillä on 15 minuuttia. Tee minulle drinkki, mennään sitten."
Tiedän, että minut jätettiin huoneeseen, vaikka kehooni tarttui neuloja.
Sen takia viihdyn niin hyvin yksin ja käyn akupunktiossa. Mutta...
Saatan matkustaa yksin. Kävin Italiassa yksin tänä vuonna.
Se herätti monia reaktioita ihmisissä.
Ihan kuin olisin sanonut: "Aloitin rotumellakan tänä vuonna."
Ihmiset olivat: "Mitä sinä teit?" Ihmiset pelkäävät yksinoloa.
Minä olen mielelläni yksin. Se on mahtavaa.
Ihmiset kysyvät, miten teen sen.
Miten päätän, etten pidä muista ihmisistä enkä ole heidän lähellään?
Se on aika helppoa. Ihmiset eivät edes halua mennä elokuviin yksin.
Miksi haluaisit mennä toisen ihmisen kanssa?
Mitä muuta elokuvissa voi tehdä toisen ihmisen kanssa kuin runkata häntä?
Elokuvissa ei voi tehdä mitään. Olen aikuinen nainen.
En välitä, jos ihmiset pitävät minua luuserina, koska olen yksin.
Olin innoissani matkasta, ennen kuin ihmiset alkoivat pilata sitä.
Isä sanoi: "Etkö pelkää Isistä? Se on kaikkialla. Sitä pitää pelätä."
"Olen nainen. Minulla ei ole aikaa pelätä Isistä.
Pelkään vain ihan tavallisia miehiä. Oletko tosissasi?
Oletko kävellyt baarin ohi aamuyöstä, kun lippispäiset äijät tulevat ulos?
Unohda Isis. He ovat ihastuttavia.
Ne puvut ja parrat. He näyttävät baarimikoilta.
En pelkää heitä yhtään."
Pakkasin matkaani varten ja mietin, minne menisin.
Tein listaa paikoista, jotka haluan nähdä ja asioista, mitä haluan tehdä.
Googlasin viime hetkellä... Olin varannut matkan Venetsiaan.
Googlasin: "Mitkä ovat turvallisimmat paikat, joissa naisia ei raiskata?"
"Hän sanoi 'raiskaus'." Kerronpa teille jotain.
Raiskauksia tapahtuu, joten puhun siitä. Se ei ole vitsi, vaan fakta.
Tarkistin sen, koska en halunnut tulla raiskatuksi.
Lakkaan puhumasta raiskauksesta, kun miehet lakkaavat raiskaamasta.
Se on totta, sitä varten on sivustoja. No, se on vain Yelp.
Pitäisi olla "Relp", jossa kerrotaan, missä joutuu raiskatuksi.
Tunsin oloni turvalliseksi Venetsiassa. Minulle ei tapahtunut mitään pahaa.
Mutta ihmiset sanoivat: "Etkö halua odottaa ja mennä miehen kanssa?"
Ei turvallisuuden takia, vaan koska ilman miestä ei ole hauskaa.
Olen suhteessa, ja se järkytti ihmisiä enemmän. "Miksei hän tule mukaan?"
Koska olen koomikko ja satun olemaan Euroopassa työn takia.
Ajattelin piipahtaa Italiassa samalla.
Hänellä on työpaikka, joten hän ei voi tehdä sitä.
He sanoivat: "Hän on väkivaltainen." "Ei, ei, hän vain...
Hänellä on erilainen työ, ja minulla on vapaa-aikaa.
Olisi harmi, jollen menisi Italiaan. Sinne on vain kahden tunnin matka."
He olivat: "Hänen pitäisi olla rinnallasi."
Sanoin: "En mene kemoterapiaan, vaan matkalle.
Siellä on ruokaa, viiniä ja ihmisiä, jotka puhuvat, aivan kuten täällä."
Mutta en ymmärrä. Joskus haluaa tietysti olla puolisonsa kanssa.
Mutta matkustaminen... Miksi ottaa riski? Miksi matkustaa puolison kanssa?
Menin kerran Pariisiin mieheni kanssa. Nyt hän on entinen mieheni.
Puolison kanssa ei tarvitse matkustaa. Näet hänet 24 tuntia vuorokaudessa.
Kaikki mitä hän tekee... "Miksi kävelet koneessa jaloillasi? Luoja!"
Kun matkustaa yksin, voi syödä käsin. En tarkoita vain pizzaa.
Söin salaattia ja tungin sitä naamaani. Se oli mahtavaa.
Ainoa kurja asia matkassani...
En haluaisi valittaa niin etuoikeutetusta asiasta kuin Italiaan menosta yksin.
Mutta varasin kävelykierroksen, koska rakastan niitä.
Varasin Venetsian kummituskierroksen. Luulin, että se olisi hauskaa.
Luin kommentteja sivustolta.
"Se oli tosi hauskaa. Teatteriryhmä yritti pelästyttää meidät.
Näimme paikkoja, joissa ihmisiä teurastettiin 1700-luvulla.
Kuulimme hulluja kummitustarinoita ja näimme salaisia kanavia ja muita juttuja."
Minäkin halusin kuulla kaikki salaisuudet, joten ilmoittauduin siihen.
Se oli viimeinen iltani Venetsiassa.
Tarkistin viime hetkellä yrityksen sähköpostivahvistuksen.
Olin varannut vahingossa yksityiskierroksen.
"Ei! Kiitos, että ymmärrätte.
En halua kävellä yksin jonkun kanssa 90 minuuttia. Se on pahin painajaiseni."
Minun piti tavata hänet sillalla, kuin jossain rakkaustarinassa.
Hän näki minut ja sanoi: "Oletko yksin?" Sanoin: "Olen."
Hän sanoi: "Sydämeni särkyy." Hän teki isoja liikkeitä.
"En halua pitää kummitustarinakierrosta.
Se on liian surullinen. Olet yksin Venetsiassa.
Ei käy päinsä. Pidämme rakkaustarinakierroksen."
Sanoin, että haluan kuulla murhista,
kuolleista vauvoista ja hulluista jutuista.
Hän kysyi: "Missä mies on?"
En tiedä, tarkoittiko hän poikaystävääni vai "miestä", joka vainoaa meitä.
Jos tietäisin, missä hän on, me kaikki olisimme vapaita.
En tiedä, mistä hän puhui. Hän oli huolissaan, ja minun piti selittää.
Kaikkihan kävelykierrokset alkavat selityksillä.
Olen parisuhteessa, olen onnellinen. Olen vain vähän aikaa yksin. Ei hätää.
Sitten menin polvilleni ja huusin: "Luoja, miten kaipaan häntä!
En ole nähnyt penistä viikkoon!"
Sitten aloitimme kierroksen.
Ongelma ei ollut vain, että olin nainen miehen kanssa.
Kun kuka tahansa on yksin kävelykierroksella,
he voivat käyttää sinua hyväkseen. Hän sanoi:
"Minua ei huvita kävellä tänä iltana." Sanoin: "Valitsit väärän työn."
Hän sanoi: "Minua väsyttää.
Tämä on ollut raskas päivä. Olen surullinen, ja on kuuma.
Voimmeko seistä tässä?" Sanoin kyllä. Seisoin sillan alla miehen kanssa.
Hän kertoi tarinoita, jotka eivät olleet kummitustarinoita, 90 minuuttia.
Tiesin, että väistämätön juttu tapahtuisi. Tiesin sen.
Hän kysyi minulta, miksi olin Italiassa.
Sanoin, että olen lomalla. Hän kysyi, miksi olen yksin.
Sanoin: "Hyvä on, olin töissä Lontoossa ja tulin tänne."
"Mitä teet työksesi?" En halunnut kertoa, että olen koomikko.
Te olette mukavia koomikoille, kun olemme lavalla,
mutta tosielämässä meille sanotaan kamalia asioita.
He voivat sanoa: "Et vaikuta hauskalta."
"Paksusuoleni poistetaan, se johtuu siitä."
Sanon aina valheen, kun menen hotelliin tai Uberin kyytiin.
"Mikä tuo sinut kaupunkiin?" "Ystäväni tekee abortin. Oli pakko tulla.
Hän on mies. Se on outo toimenpide, joten jätä minut rauhaan."
Sanoin hänelle, että olen koomikko. Hän sanoi: "Rouva, en yritä provosoida,
mutta elämäsi ei tunnu niin mielen- kiintoiselta, että siitä pitäisi kertoa."
Hän oli oikeassa, eikö?
Kierros päättyi siihen. Hän ei halunnut provosoida, mutta provosoikin kunnolla.
Hän teki yhden kivan jutun. Yritin ajatella positiivisesti. Olen meditoija.
Hän vei minut italialaiseen ravintolaan. Tietenkin, olin Italiassa.
Hän vei minut ravintolaan. Ei tarvitse sanoa "italialaiseen".
"Onko täällä italialaista ravintolaa?" Hän vei minut...
Hän vei minut ravintolaan. Hän ei istunut kanssani, vaan vain vei minut sinne.
Olin kiitollinen, koska se oli Canal Grandella.
Jos olette koskaan käyneet missään...
Aina ei tiedä, mikä on autenttinen ravintola ja mikä on kehno turistipaikka.
Sanoin, etten olisi valinnut sitä paikkaa.
En tiennyt, mikä ravintoloista oli autenttinen. Joten kiitin häntä.
Hän seisoi pöytäni vierellä, ja tarjoilija toi viinin.
Sitten alkoi tapahtua, ja hän sanoi: "Saanko kertoa vielä yhden tarinan?"
Hän ei ollut kertonut vielä kummitustarinaa, joten toivoin sitä.
Hän sanoi: "Muistutit minua tarinasta havainnoinnista.
Ulkonäön perusteella ei voi tietää, mikä ravintola on hyvä. Eikö se ole elämää?
Ihmisen sielua ei näe vain katsomalla heitä.
Näet ehkä hauskan miehen, joka kävelee ja kertoo tarinoita.
Mutta ehkä hän menee kotiin ja tappaa itsensä."
"Oliko se siinä?" "Oli."
"Hyvää yötä sitten. Kiitos kierroksesta."
Mitä... "Jatka vain elämistä."
Minua ärsytti, koska hän ei kertonut kauhutarinaa.
Hän kertoi vain rakkaustarinan.
"Kaikkia ei ole tarkoitettu tähän maailmaan. Tehköön mitä haluaa."
Sitten ajattelin, että ehkä minun pitäisi valittaa. En halua hänelle potkuja,
mutta voisin valittaa ja saada rahani takaisin.
Johtaja voisi kertoa kaikille, ettei kierroksia saa sotkea.
Ihmisille pitää antaa, mitä he haluavat. Mitä jos soittaisin hänelle?
Mitä jos hän sanoisi: "Sergio? Hän ei tavannut sinua sillalla seitsemältä."
"Tapasipa." "Ei, rouva. Hän tappoi itsensä puoli seitsemältä."
Se olisi paras kummituskierros ikinä!
Nyt te pidätte itsemurhavitsistä, kun siinä on enemmän potkua.
Olen luulosairas, mutta en keksi juttuja.
Kun jotain tapahtuu, luulen, että se on pahempaa kuin se on.
Lääkärini kanssa sattui jotain puoli vuotta sitten.
Hän sanoi, etten saisi palata vuoteen, vaikka olisin oikeasti kuolemaisillani.
Minulla oli niin paha luulosairas kausi, ja käyttäydyin huonosti.
Haluan kertoa teille sen tarinan, mutta tämä kuvataan,
ja saan kliseen niskaani, koska tarinaan liittyvät myös kuukautiseni.
Ihmisillä on ongelma, kun naiset puhuvat kuukautisistaan. Siis miehillä.
Yleinen viisaus, jota ihmiset sanovat, on että naiset eivät ole hauskoja.
Hieno juttu. En voi tehdä sille mitään.
Jos ette pidä minua hauskana, katsokaa toisia naisia.
"Nainen" ei ole komedian laji, vaan tietynlainen ihminen.
Luulen, että naiset ovat ihmisiä. En ole varma.
Mietitäänpä, miksi kuukautisista on niin vaikea puhua.
Joskus ihmiset eivät vain tiedä, mitä se tarkoittaa.
Mies ei halua kuulla siitä, koska hän tuntee olonsa tyhmäksi.
Ei se mitään. Meillekään ei selitetty sitä.
Kun täytin 11, äitini sanoi: "Kuukautisesi alkavat."
"Mitkä?" "Ne vain alkavat."
"Koska?" "Seitsemän vuoden sisällä." "Hyvä luoja."
Sitten kävelet kouluun ja mietit: "Kuukautiseni alkavat.
Mitä se on? Ne tulevat kai täältä. Näkeekö kukaan?" Se on...
Kuukautiskierto tarkoittaa tätä. Aloitetaan opetuksella,
ja siirrytään sitten hauskaan tarinaan luulosairaudesta.
Jos joku ei tiedä, mitä kuukautiskierto tarkoittaa:
Joka kuukausi nainen vuotaa kohdun limakalvonsa,
koska hän ei ole raskaana, koska hän on likainen huora,
joka ei tehnyt, mitä Jumala halusi hänen tekevän, eli lasta.
Se on hänen 3 - 5 päivän rangaistuksensa. Sitä kuukautiskierto tarkoittaa.
Miehet pystyvät käsittämään sen faktan.
En pilkkaa miehiä. Minä...
Miehet eivät sano koskaan mitään ilkeää kuukautisistamme, kun puhumme niistä.
He eivät vain halua kuulla niistä.
Ymmärrän sen, koska maailma huolehtii sinusta,
eikä sinun tarvitse kuulla mistään, mistä et tiedä.
On varmasti pelottavaa, kun on pakko. Meidän pitää olla kilttejä miehille.
En pidä siitä vanhasta jutusta, että jos miehillä olisi kuukautiset,
he olisivat: "Verta kaikkialla. Nimeän baarin sen mukaan."
Ehkä se olisi totta, ehkä ei, mutten usko,
koska jos miehillä olisi kuukautiset, naisilla ei olisi kuukautisia.
Se olisi eriarvoista. Tiedän, millainen minä olen,
kun en ymmärrä asioita miehen kehossa.
"Miksi sinulla pitää olla pallit?" "Koska minulla on ne." "Hankkiudu niistä eroon."
En ole välttämättä mukava.
Mietin, millainen olisin, jos poikaystävälläni olisi kuukautiset,
koska miehillä on kuukautiset eikä meillä.
Jos olen päivällisellä, ja poikaystäväni sanoo vessasta tultuaan:
"Jen... Meidän pitää mennä."
"Jonathan, emme edes tilanneet alkupaloja."
"Kuukautiseni alkoivat päivän etuajassa, ja minulla on valkoiset housut.
Meidän pitää mennä." "Miten niin päivän etuajassa?
Eivätkö ne ala aina samana päivänä?" "Se on hormonijuttu. En voi sille mitään."
"En voi keholleni mitään. Hormonit saivat minut tekemään sen. Voit sille jotain."
"Jen, en voi." "Onko vessassa tamponeja?" "Ne ovat loppuneet. Meidän pitää mennä."
"Onko laukussasi tamponi, Jonathan?"
"Ei, minä unohdin." "Kuinka monta kertaa se pitää sanoa? Ole mies,
ja pidä tamponi laukussasi siltä varalta, että kuukautisesi alkavat etuajassa.
Miksi laittaisit valkoiset housut viikolla, jolla kuukautiset alkavat?
Voi luoja... Kuinka kauan sinulla on ollut kuukautiset, 20 vuotta?
Mikset voi tehdä sitä, Jonathan? Sinä voit mennä, minä syön täällä.
Varasimme pöydän kaksi viikkoa sitten.
Mene. Laita takki vyötärölle, Jonathan! Kaikki näkevät kuukautisesi!"
Soitan ystävälleni: "Olen ravintolassa yksin. Jonathanin kuukautiset alkoivat.
Ei tietenkään. Hän ei tiennyt, että ne alkavat. Hän ei koskaan tiedä.
Ihan kuin Jonathanilla olisi tamponi.
Puhumme Jonathanista. En tiedä, voinko olla hänen kanssaan.
Jos hän ei voi suunnitella omia juttujaan, miten hän voi suunnitella minun kanssani?"
Naiset olisivat ehkä sellaisia, jos miehillä olisi kuukautiset.
Minulle kävi näin. Kuukautiseni alkavat samana päivänä joka kuukausi.
Ne eivät ole koskaan etuajassa tai myöhässä. Kramppeja ei tule. Kiitos.
Eräänä aamuna, kun olin 41,5-vuotias ja tunsin sen tosissani...
Luoja, melkein 50. Ei oikeastaan, mutta lähempänä kuin 13-vuotiaana.
Heräsin aamulla ja menin naistenhuoneeseen.
Kotonani ei ole naistenhuonetta.
Ihan kuin "naiset", "miehet", "inva". Menin... Olin menossa pissalle.
Katsoin alushousujani ja näin tuoreita veripisaroita.
Kuukautiseni piti alkaa vasta kahden viikon päästä.
Se ei ollut kohdun limakalvon näköistä verta.
Se näytti sormen pistoksesta tulleelta vereltä. Se näytti itse asiassa vereltä,
jota kämppikseni kissalla oli vuosia aiemmin.
Kun olin nuori nainen, jonka kämppiksen kissa oli kuolemaisillaan.
Kun kissa raahasi ruumistaan lattialla,
pieniä veripisaroita tippui, koska sen munuaiset eivät toimineet.
Kämppikseni piti laittaa kissa häkkiin, ja kissa lopetettiin sinä päivänä.
Samana päivänä, jona veripisarat ilmestyivät aamulla.
Katsoin itseäni ja ajattelin: "Minut lopetetaan tänään.
Minulla ei ole häkkiä ihmiselle, ja asun yksin.
Tiesin, että näin kävisi, jollen perustaisi perhettä.
Minun pitää lopettaa itseni. Varaan ajan eläinlääkäriltä."
Tiesin, että se oli sisäistä verenvuotoa. Munuaiseni eivät toimi enää.
Tarkistin ensin, oliko emättimessäni lasia. Halusin vain varmistaa...
Otan joskus unilääkkeitä, ja silloin voi kävellä unissaan.
Halusin varmistaa, etten ollut kävellyt unissani, joutunut baaritappeluun,
rikkonut pulloa, laittanut sitä sisääni ja huutanut: "Antaa tulla!"
Kysyin parilta ystävältä, olinko joutunut baaritappeluun emättimeni kanssa.
"En usko." "Kiva, kiitos.
Huono uutinen on, että minut pitää lopettaa tänään.
Se on sisäistä verenvuotoa. Soitan lääkärilleni."
Sanoin lääkärilleni, että minulla on sisäistä verenvuotoa.
Hän laittoi minut jalustimille, mikä oli tyhmää.
Sanoin: "Tämä ei ole kuukautisjuttu. Minulla on sisäistä verenvuotoa.
Munuaiseni lakkaavat pian toimimasta." Hän vain sanoi: "Sinulla on kuukautiset."
"Eikä ole." "Kyllä on."
"Ne alkavat kahden viikon päästä." "Ne tulivat etuajassa."
"Haluan toisen mielipiteen." "Mistä haluat toisen mielipiteen?"
"Tämä on sisäistä verenvuotoa." "Eikä ole." "Mistä tiedät?"
"Koska näet veren ulkoisesti."
"Olipa mahtava pointti. En tullutkaan ajatelleeksi sitä.
Siksi ihmiset kuolevat sisäiseen verenvuotoon. He eivät näe verta.
Selvä juttu. Hyvä on, olen tyhmä."
Hän vain sanoi: "Oletko kunnossa?" "En usko..."
Kuten hammaslääkäri antaa hammasharjan lapselle, minulle annettiin tamponi.
Hän sanoi: "Ala mennä."
Pahinta on, että minulla on tamponien kestotilaus Amazonista.
Unohdan aina perua sen. Saan joka kuukausi tosi paljon tamponeja.
Kaappini on täynnä niitä. Ne elävät kauemmin kuin minä.
Vaihdevuoteni alkavat ja kuolen ennen niitä.
Olen jonain päivänä tuolissa ilman yhtään verta kehossani.
"En ole nähnyt verta hampaassa, saati sitten siellä."
Minulla ei ole lapsia, joille antaa ne.
Olen halloweeninä se outo nainen, joka vastaa "karkkiin vai kepposeen":
"Sinusta tulee pian nainen. Ota tämä.
Sinäkin, pikkupoika. Ei sitä koskaan tiedä."
On uskomatonta, mitä emme tiedä kehostamme. Emme mieti asioita.
Minulle ei opetettu mitään kehostani, kun olin pieni.
Menetin neitsyyteni vasta melkein 22-vuotiaana.
Häpeän sitä valtavasti. Se on vanhanaikaista ja hölmöä.
Edes henkilö, jolle menetin neitsyyteni, ei tiedä, että hän vei sen.
Valehtelin menettäneeni sen 16-vuotiaana hanhenpajun alla.
Valehdellessa keksii paljon yksityiskohtia.
Menetin neitsyyteni melkein 22-vuotiaana. Olin 21 ja 11 kuukautta.
En ollut häveliäs. Halusin menettää neitsyyteni.
Se oli pikkutytöstä asti ollut tavoitteeni.
Halusin kasvaa ja menettää neitsyyteni. Mikä esti minua... Se oli katolinen juttu.
En ensinnäkään edes ymmärtänyt kunnolla, mitä seksi oli.
Koulussani oli sukupuoliopetusta, mutta siellä ei opetettu panemaan.
Siellä ei puhuttu mitään rakastelusta, aistillisuudesta tai homoista.
Nainen vain makaa miehen vieressä, ja he tulevat raskaaksi.
"Miksi kukaan haluaisi tehdä niin?" Yhden hengen sänky ikuisesti...
Tyttöjen sukupuoliopetuksessa oli vain iso juliste munanjohtimista.
Mietin: "Ovatko nuo sisälläni?"
Ne näyttivät valtavilta. "Miksi ne eivät tule ulos suustani?"
Siinä oli vain emätin ja munasolu. Se näytti pallolta siepparin räpylässä.
Näytti, että munasolu oli aina siellä. "Pelataan.
Hedelmöitä minut. Mennään pesältä pesälle."
Pojilla oli vain juliste siemennesteestä.
Meille opetettiin, että yhdessä pienessä pisarassa on miljardeja siittiöitä.
En muistanut muuta. Kun kasvoin teiniksi, äitini sanoi:
"Älä harrasta seksiä. Tulet joka kerta raskaaksi."
Luulin, että hän oli oikeassa, koska muistin ne julisteet.
Munasolu valmiina ja miljardit siittiöt.
Yksi miljardia vastaan. Silloin tulee varmasti raskaaksi.
Mietin, miksi naiset saavat vain yhden. Miksi he eivät vain...
Miksei vauvoja virtaa ulos kaikista?
Siittiöitä on miljardeja, ja munasoluja on vain yksi.
En siis halunnut menettää neitsyyttäni niin nopeasti.
Se oli katolisen kirkon syytä. Jeesus oli kiva tyyppi.
Jeesusta ei haitannut, jos harrastin seksiä, koska hän rakasti huoria.
Se on raamatussa. Hän hengaili prostituoitujen kanssa.
Kun hän kyllästyi opetuslapsiin, hän kysyi: "Missä prostituoituni ovat?"
"Olemme täällä." "Emme voi kirjoittaa teistä raamattuun."
He olivat ystäviä.
Tiesin, että harrastettuani seksiä tunnustaisin vain Jeesukselle.
"Harrastin seksiä." "Hieno homma." "Kunhan kerroin."
Pelkäsin tulevani raskaaksi. En halunnut teiniäidiksi tai äidiksi ollenkaan.
Tiesin, että minun pitäisi tehdä abortti, jota pelkäsin kamalasti kirkon takia.
Ei Jeesuksen, vaan papin takia. Kaikki saarnat käsittelivät aborttia.
Vaikkei se ollut raamatussa sinä päivänä.
Hän sanoi: "Hyvää joulua kaikille. Olemme täällä, koska Maria sai vauvan.
Hän piti sen, vaikkei tiennyt, kuka antoi sen hänelle. Me ylistämme Mariaa.
Hän ei tehnyt aborttia, kuten te tytöt, jotka käytätte sitä ehkäisynä.
Jos teette abortin, joudutte helvettiin.
Jos tunnette abortin tehneen, joudutte helvettiin.
Pojilla ei ole hätää. Hieno homma. Saitte naisen raskaaksi.
Mutta naiset joutuvat helvettiin." Minä en halunnut helvettiin.
Päätin, etten tule koskaan raskaaksi.
Helpoin tapa oli olla harrastamatta seksiä. En ymmärtänyt, mikä abortti oli.
En tiennyt, että se oli turvallinen toimenpide,
joka estää raskautta kehittymästä.
Luulin, että odotetaan raskauden loppuun, ja sitten lääkäri ampuu vauvaa päähän.
En halunnut tehdä sitä.
En tuominnut ketään, mutten halunnut tehdä sitä.
Joten seksin sijaan...
Minä olin se tyttö, joka piti sormetuksesta.
Pidän siitä vieläkin. Tuon sormetuksen takaisin. Se on uskomatonta.
Se ei ole vain nuorille. Se on kuin sokerimurot.
Aikuisetkin voivat nauttia siitä.
Menet suoraan lähteelle. Se on maailman upein tunne.
Minulla oli ihana poikaystävä, joka sormetti minua.
Kun minua sormetettiin ensimmäisen kerran...
Olin koskettanut itseäni aiemmin, mutta ilman käsiä se on...
Se tunne oli niin voimakas, että sen jälkeen,
joka hetki, kun en saanut sormetusta, olin syvästi masentunut.
Kun näette goottityttöjä, he eivät halua huomiota. He ovat vihaisia.
Heitä on sormetettu kerran, eikä kertaakaan sen jälkeen.
"Kaikki on niin synkkää ja kamalaa. En tunne mitään."
Poikaystäväni teki sen yleensä ensin, koska hän oli hyvä tyyppi.
Halusin kerran tehdä vastapalveluksen.
Hankasin hänen penistään kuivilla käsilläni, ja se melkein syttyi palamaan.
Kuin taitava palomies, hän tarttui siihen kuin letkuun ja hoiti homman.
Hän tuli käteensä kuten 17-vuotias nuori ja pyyhki sen paitaansa kellarissa.
Sitten hän alkoi tehdä vastapalvelusta. Näin sormessa vain...
En nähnyt sitä, mutta tiesin siitä. Miljardeja siittiöitä.
En halunnut sanoa: "Voitko pestä kätesi? En ole valmis äidiksi."
Se olisi tyhmää. Sitten tajusin, ettei sormetuksesta voi tulla raskaaksi.
Meille olisi kerrottu koulussa.
Paitsi jos he eivät tiedä siitä, ja me keksimme sen juuri.
Mutta halusin sen hyvän tunteen, joten annoin palaa.
En välittänyt seurauksista. Heräsin keskellä yötä, laitoin käden vatsalle,
ja tunsin sykkeen. "Voi luoja, minä olen äiti."
Olin tosi tyhmä. En tiennyt, että pulssin voi tuntea muualta kuin ranteesta.
Huomasin silloin ensimmäistä kertaa pulssin muualla kehossani.
Luulin, että olin kasvattanut vauvan neljässä tunnissa. Se kävi nopeasti.
"Ei ihme, että abortti on niin kuuma aihe."
"Siellä on elävä ihminen." En voinut kertoa äidille. Hän olisi tappanut minut.
Minulla ei ollut nettiä. Ei koska, äiti kielsi sen. Sitä ei ollut keksitty.
Minulla oli vain kirjoituskone, eikä siltä voi kysyä:
"Voiko sormetuksesta tulla raskaaksi?"
Kirjoituskoneessa on vain paperi, joka katsoo sinua.
"En minä tiedä. Minä olen kirjoituskone." Se on pattitilanne.
Minun piti mennä kirjastoon.
En voinut kysyä kirjastonhoitajalta, koska hän oli äitini ystävä.
En voinut sanoa: "Minua sormetettiin. Mitä sanot, vauva vai ei?"
Minun piti kävellä kortistolle.
Nuoremmat eivät ehkä tiedä, mikä se on. Kirjastossa oli sellainen ennen nettiä.
Se on hakemisto täynnä kortteja.
Korteissa on kaikkien kirjastonkirjojen nimet.
Vuosien kuluessa ja tiedon lisääntyessä hakemistoon tungettiin lisää kortteja.
Hakemistoja ei hankittu lisää, vaan kaikki tungettiin samaan.
Kun sinne laittoi sormensa, sitä ei ehkä saanut takaisin.
Minun piti etsiä raskautta käsitteleviä kirjoja.
Kortisto ei ollut aakkosjärjestyksessä.
Siinä käytettiin Deweyn kymmenluokitusjärjestelmää.
Se on monimutkainen numerosarja, jonka kirjastonhoitajat opettelevat collegessa.
Mutta meidän vain oletetaan selviävän siitä.
Löysin kirjoja raskaudesta.
Siinä ei tietenkään lukenut, että "raskaus" löytyy P-käytävältä.
Minun piti opetella ulkoa 12 numeroa.
Olimme silloin fiksuja. Opimme ulkoa 12 numeroa.
Meidän ei tarvinnut edes ottaa siitä kuvaa.
Sitten kävelin takaisin hyllyjen luo.
En antanut esimerkkiä numerojutusta, koska olen liian tyhmä nyt.
Siellä ei ollut kirjaa: Mitä odottaa, jos odotat, koska sinua sormetettiin?
En tehnyt mitään. Jos olisin ollut raskaana,
olisin saanut sen vessassa, kuin jossain televisiosarjassa.
Yhdeksän kuukautta myöhemmin, kun vauvaa ei tullut, luulin saaneeni keskenmenon.
"Miten traagista, mutta oikein minulle."
Sitten sain tietää kaikki faktat. Munasolu ilmestyy vain toisinaan.
Kondomit ovat 99,9-prosenttisesti tehokkaita. Halusin menettää neitsyyteni.
Mutta olin eronnut poikaystävästäni ja olin menossa collegeen.
Mietin: "Miten menetän neitsyyteni nyt?
En tunne ketään collegesta vielä. Sanonko vain jollekin tyypille:
'Haluatko harrastaa seksiä?' Heidän pitää olla rakastuneita."
En tiennyt mitään.
Sitten ajattelin, ettei poika voi olla,
kiinnostunut minusta, jollei hän usko, että minulla on kokemusta.
Eihän kukaan halua sänkyyn neitsyen kanssa.
En tiennyt sitäkään.
Levitin siis huhua itsestäni.
Kerroin kaikille, että 18-vuotiaana, mennessäni collegeen vuonna 1992,
olin jo pannut kymmenen pojan kanssa. Se on paljon. Ei nyt, mutta silloin.
Kymmenen poikaa 18-vuotiaana oli paljon.
Joidenkin kaupungissa ei edes ole kymmentä poikaa.
Vuosi 1992 oli viatonta aikaa.
Beverly Hills 90210, Brenda ja Dylan odottivat vuoden neitsyytensä menetystä.
Dylan oli yksin asuva alkoholisti. Hän oli neitsyt. Se oli viatonta aikaa.
Kukaan ei halunnut seksiä kanssani, koska he pelkäsivät sukupuolitauteja.
En päässyt sänkyyn kenenkään kanssa vuosikausiin,
kunnes tapasin pojan, joka siirtyi collegeeni viimeisenä vuotena.
Hän ei ollut kuullut huhuja, enkä minä kertonut.
Seksi oli hauskaa. En muista yksityiskohtia, koska siitä on pitkä aika.
Kävelin kotiin kuunnellen korvalappustereoistani Madonnan,
Bedtime Stories -levyä. "Minä tajuan, Madge. Minäkin olen seksuaalinen."
Mutta pysähdyin yhtäkkiä tajuttuani, ettei immenkalvoni mennyt rikki.
Meille opetetaan, että meillä on immenkalvo, joka on ihonpala emättimessä.
Penis rikkoo sen, vuodamme verta, sotkemme lakanat, ja meidät jätetään.
Immenkalvoni ei siis mennyt rikki, ja ajattelin:
"Toivottavasti immenkalvoni ei työntynyt kehooni, ja nyt se kuristaa sisäelimiäni."
En edes tiennyt, miten vahva immenkalvo on tai miten se toimii.
Halusin mennä lääkärille.
Menin sitten terveydenhoitajalle, mutten halunnut näyttää,
että olin juuri menettänyt neitsyyteni, joten yritin esittää rentoa.
Kävelin sisään ja sanoin: "Nopea kysymys.
Kun menetin neitsyyteni, joskus aikoinaan,
immenkalvoni ei mennyt rikki. Miksei?"
Hän sanoi, että se on vain harhaluulo.
"Jos olet käyttänyt tamponia, ratsastanut tai tanssinut, se voi mennä rikki."
Kysyin: "Eihän se voi työntyä sisään ja alkaa kuristaa sisäelimiä?"
"Ei, se on kudos." "Voiko se mennä myttyyn ja..." "Ei sellainen kudos, se on..."
"Hyvä on sitten."
Hän sanoi: "Täytät pian 22.
"Et kai menettänyt neitsyyttäsi nyt?" "En, olen pannut kymmentä poikaa."
Menin sitten ensimmäiseen sukupuolitautitestiini.
Olen siis parisuhteessa. Minulla ei ole vitsejä siitä,
koska se on kiva tarina. Rakastan häntä paljon.
Olemme tunteneet pitkään. Nyt hiljenitte. Kukaan ei pidä kivoista jutuista.
Mutta olin tosi sinkku joskus. Ajattelin, että kukaan ei pidä minusta.
Minua ei isketty. Se ei tuntunut kivalta.
Luin itseapukirjan siitä, miten itsensä voi viedä treffeille.
Tein sitten sen. Istuin baareissa, ja kun joku halusi istua viereeni, sanoin ei.
"Minä istun myös siinä, lopeta.
Olen treffeillä itseni kanssa. Älä viitsi."
Aloin sanoa kaikkea tyhmää luettuani näitä kirjoja. "Otan vähän aikaa itselleni.
Toista ei voi rakastaa, ennen kuin rakastaa itseään." Mitä hittoa?
Totta kai toista voi rakastaa silloin. Miten hauska harhautus.
Ystäväni järjesti juhlat, "Tosielämän Facebook". Hän kutsui paljon ihmisiä...
Se on hyvä idea. Kaikki tavallaan tunsivat toisensa.
Jonkun puolesta voi puhua, vaikkei häntä tuntenut hyvin.
"John on hauska. Hän on tosin murhaaja. Älä mene kotiin hänen kanssaan."
Tapasin sitten tosi kivan miehen. Hän oli sopivan ikäinen. Vaihdoimme numeroita.
Aloimme tekstailla. Pidimme samoista asioista. Puhuimme samoista jutuista.
Hän ei lähettänyt munakuvaa, ei mitään sopimatonta.
Tunsin, että hän kunnioitti minua. Parin viikon jälkeen,
hän pyysi minua viinille. Ajattelin, että menemme vihdoin treffeille.
Istuimme siellä, joimme ja puhuimme.
Ei tuntunut, että hän haluaa sänkyyn kanssani,
mutta ajattelin, että hän rentoutuu vielä.
Tarjoilija kysyi, haluammeko kolmannen.
Pallottelimme vähän aikaa. "En yleensä juo enemmän kuin kaksi.
Entä sinä? Minä en... Voisin, jos sinä... Niinkö? Otetaan sitten.
Me panemme! Tuo vaan kolmas."
Hän toi sen kolmannen.
Olin maistamassa sitä, kun hän sanoi: "Tyttöystäväni..." "Mikä? Mitä helvettiä?"
En sanonut niin, mutta... Esitin kiinnostunutta. "Kerro tyttöystävästäsi."
Ei siinä ole mitään pahaa. Minulla on paljon miespuolisia ystäviä.
Mutta ovi on silloin kiinni. Kiitos, minulla on miespuolisia ystäviä.
En tarvitse lisää. Heitä on paljon. En tajunnut, mitä hän halusi.
Kysyin, suuttuuko hänen tyttöystävänsä, kun hän käy muiden kanssa ulkona.
"Ei. Hän tietää, että rakastan naisia. Olen miespuolinen feministi."
"Aivan, miespuolinen feministi. Kiitos, että olet puolellamme, helvetin..."
Jos haluan juoda viiniä feministin kanssa, jään kotiin yksin ja saan jopa seksiä.
Eikä sormissani ole miljardeja siittiöitä.
Aloin tajuta sitä. "Ymmärrän, miten elämä on erilaista."
Ennen vanhaan miehet naivat naisen, joka laittoi ruokaa ja teki lapsia.
Sitten hän alkoi nähdä tämän äitinä,
joten seksiä piti saada muualta. Nyt miehet ovat fiksuja.
He asuvat seksin kanssa ja hakevat aivot muualta.
Minä ja kaikki muut naiset emme aio olla aivohuorianne. Onko selvä?
Et voi sormettaa häntä ja tulla sitten drinkille kanssani,
ja puhua dokumenttielokuvista puoleenyöhön, senkin sika!
Kiitos. Emme ole enää ystäviä, mutta...
Kuulostaa siltä, että vihaan miehiä. Rakastan miehiä. Katson heitä kuin lapsia.
"Ihmisiksi, jotka eivät tiedä mitä he tekevät, teillä on tosi paljon energiaa."
Mutta...
Pidän siitä, kun he sanovat olevansa feministejä.
Valkoiset voivat samastua mustiin ja miehet voivat sanoa olevansa feministejä.
Se on siistiä. Mutta on yksi asia, josta emme pääse eroon.
Se olisi tosi nopeaa ja helppoa. Kyse on katuahdistelusta.
Yritämme yhä saada miehet ymmärtämään, että se on vakava ja pelottava asia.
Jos haluat huutaa autostasi naiselle, tee se kunnolla.
Hanki vanhanaikainen auto, jonka torvi menee...
Se on tosi tyhmää.
Kaikki miespuoliset ystäväni eivät ole idiootteja. He eivät käyttänyt niin.
Sain tietää, että yksi ystävistäni tekee sitä.
Kysyin: "Ahdisteletko kadulla?" "Se ei ole ahdistelua, vaan kehumista."
"Mitä sinä teet?" "Olen huutanut 'kivat tissit'."
"Huudatko 'kivat tissit' naisille?"
"Jos tissit ovat kivat." "Ymmärrän inspiraation sen takana,
mutta et voi tehdä sitä meille. Se on pelottavaa."
"Mitä pelottavaa 'kivoissa tisseissä' on?" "No..."
"Se on kohteliaisuus." "Ymmärrän. Analysoidaan tätä vähän.
Ymmärrän, että 'kivat tissit' on periaatteessa kohteliaisuus.
Mutta emme tiedä, jos emme reagoi, kuten haluatte,
tai jos emme reagoi ollenkaan, seuraako sitä 'haista paska, narttu'."
Ystäväni sanoi: "Ymmärrän.
Mitä jos huudan 'kivat tissit', mutten huuda 'haista paska, narttu'?"
"Ei, me emme... Me emme tiedä.
Sekä kohteliaisuudet että murhat alkavat kohteliaisuuksilla.
Emme tiedä, jääkö 'kivat tissit' siihen,
vai pysäyttävätkö he auton ja sanovat:
'Kivat tissit. Paloittelen ne ja laitan ne tehosekoittimeen.
Sitten laitan ne pakastimeen ja teen tissijäitä.' Me emme tiedä."
Ystäväni sanoo: "Mitä voin sanoa?" "Älä sano yhtään mitään."
"Minulla on sananvapaus. Et voi tehdä tuota."
"Se ei ole... Mitä se tarkoittaakaan. Hyvä on, sananvapaus.
En sanonut, ettet voi sanoa sitä, mutta älä huuda sitä meille.
Ehkä jos näet naisen, jolla on kivat tissit,
voisit sulkea ikkunasi ja iskeä naamasi lasia vasten ja sanoa 'kivat tissit'.
Tai voisit soittaa ystävälle ja sanoa, että näit kivat tissit.
Tai jos sinulla on aikaa, voisit kääntyä tieltä pellolle,
mennä polvillesi ja kertoa sen Jumalalle. 'Kivat tissit!'"
Emme päässeet ystäväni kanssa yhteisymmärrykseen.
Mietin, että ehkä hän on oikeassa.
Jos kiellämme kaiken, he kuulevat vain äitinsä.
Emme voi kieltää heitä sanomasta jotain. Ehkä löydämme kompromissin.
Ehkä he voivat sanoa jotain. En tiedä mitä, mutta...
Minulla oli kokemus, josta sain idean. Kävelin yksinäni Pohjois-Carolinassa.
Olin tien laidalla, ja oli hämärää. Valkoinen mies ajoi ohi kuorma-autolla.
Sitten hän pysähtyi, peruutti ja vain tuijotti minua ikkunasta.
Ajattelin: "Voi helvetti."
Jos olet nainen, et valkoinen tai homo,
ja kävelet yksin etelässä, ja valkoinen mies pysäyttää kuorma-autonsa,
20 minuutin päästä samalla paikalla on kynttilöitä ja kukkia.
Hän avaa ikkunansa ja sanoo: "Anteeksi, rouva. Voinko sanoa jotain tosi karmivaa?"
Kuin idiootti, kävelin autolle. "Hyvä on."
Sitten suutuin ja mietin hetken kaikkia naisia,
joiden kasvoille on heitetty happoa tai joille on huudettu 'kivat tissit'.
Ei, et voi sanoa mitään karmivaa. Et voi, haista paska!"
Aloin kävellä pois ylpeänä ja tajusin, että näytän hullulta.
Niin siinä käy. Jos puhut tytölle baarissa, ja se menee hyvin,
ja minuutin päästä hän huutaa "haista paska"... "Mitä minä tein?" "Et mitään."
Meidän kuuluu olla kohteliaita, joten pidättelemme sitä.
Voisimme vain sanoa: "En halua puhua."
Mutta me puhumme ja huudamme sitten: "Haista home!" Se on hämmentävää.
Meidän pitää kehittyä.
Hän sanoi: "En halunnut pelästyttää sinua. Anteeksi.
Halusin vain sanoa, että pidän saappaistasi."
Minulla oli isot, mustat korokepohjasaappaat.
"Olen ukkomies. En yritä iskeä sinua.
En ole koskaan huomannut muotia. Minulla on vielä yksi kysymys."
"Nyt tulee karmiva kysymys. Mitä?"
"Ovatko ne mukavat?" "Ovat." "Sehän on mahtava juttu sinulle."
Hän sanoi: "Kiitos, että sain sanoa sinulle tämän kohteliaisuuden.
En olisi kestänyt, jollen olisi sanonut sitä."
Sitten hän ajoi pois. Hän ei olisi kestänyt,
jos hän ei olisi sanonut sitä kohteliaisuutta. Se on dramaattista.
Miehillä on vaikeaa maailmassa. Meidän pitää olla kilttejä heille.
Mutta osa minusta on ilkeä.
Olisi ollut mahtavaa, jos en olisi antanut hänen kehua minua.
Sitten olisin nähnyt, miten syvästi hän katui sitä.
Se on kuin jostain etelän näytelmästä. Hän on kotona joka ilta, ja...
"Minulla ei ole nälkä tänään, Martha." "Henry, tein lempiruokaasi.
Et ole syönyt kahteen iltaan.
Petätkö minua, Henry?" "Ei, tässä ei ole kyse seksistä.
Joskus asioissa on kyse muodista.
Poika, jos saat tilaisuuden kehua naista etkä tee sitä, et ehkä kestä sitä.
Kuuntele isääsi."
Sitten hän kysyy isänsä kuolinvuoteella, onko tällä muita neuvoja.
"Mustat saappaat." Sitten hän kuolee.
Kukaan ei tiedä, mitä hän tarkoitti. Vaimo ei ymmärtänyt.
"Tiedän, mitä se tarkoittaa. Hänen isänsä oli sodassa.
Isällä oli mustat saappaat. Hän haluaa isänsä saappaat arkkuun."
Mutta hän ei halua. Vaimo tunkee isän saappaat ruumiin jalkoihin.
Mies huutaa taivaasta: "En tarkoittanut niitä saappaita!
Pidän naisten saappaista! Näin on, Jeesus! Voin olla oma itseni täällä."
Sitten aloin miettiä.
Jos teidän on pakko huutaa meille, sanokaa jotain asustamme, ei kehostamme.
Emme halua miettiä kehoamme viiden minuutin välein.
Te pakotatte meidät ajattelemaan sitä koko ajan. Emme halua sitä.
Kun otatte vain avaimet ja puhelimen mukaan kotoa, olonne on tosi vapautunut.
Se olisi kiva tunne pankissa, mutta emme voi jättää tissejä ja emätintä pöydälle.
Meidän pitää kuunnella näitä juttuja jopa puoli yhdeksältä aamulla.
"Luoja, kaikki katsovat." Jos joku sanoo,
"kiva perse", mutta olemme epävarmoja, mietimme, onko se sarkasmia.
Siinä menee järki.
Mutta jos kehutte vain vaatteitamme, voimme tulla toimeen.
Jos haluatte ahdistella meitä kadulla, voitte sanoa: "Muru, tuo pieni rusetti,
sopii kenkiesi juttuun. Huomasin sen heti.
Pidän hyvistä asusteista. Toivottavasti menet ulos syömään tänään.
Ei välttämättä miehen kanssa. Voit mennä yksin. Näytät pelottomalta.
Pidän siitä. Kävelet siinä, ja sinulla on töitä ja vapautesi.
En pidä sitä yhtään uhkaavana. Minun ei tarvitse selittää sitä sinulle.
Tiedän, että skottiruutu ja pilkut sopivat joskus yhteen. Mahtavaa, muru!"
Kiitos tosi paljon. Olitte uskomattomia!
Kiitos taas.
JVE.
- Jennifer... - Kultaseni.
- Hei. - Ihana nähdä sinua.
- Näytit tosi upealta. - Kiitos.
- Miksi täällä on näin paljon ruokaa? - Se kuuluu raideriini.
- Mikä se on? - Ruokaa, jota minulle tuodaan.
- Piditkö esityksestä? - Otetaanko tämä palkasta?
Tämä on tuhlausta. Et ole hyvä rahan kanssa.
Ne eivät ole minun rahojani. Ettekö pitäneet esityksestä?
Voi luoja. Äiti, isä, menkää pois. Me kuvaamme. Poikki.
- Keitä he ovat? - Kuvaatte mitä?
- Tämä on oikea perheeni. - Kuvaamme yhä.
- Voimmeko jatkaa? - Miksi tekisit tämän?
Miksi palkkaisit ihmisiä esittämään meitä? Olemme täällä.
Se on jo tehty.
Hän ei näytä minulta. Minulla on vaalea tukka, hänellä on harmaa tukka.
- Minä en ole itämainen. - Voi ei, isä. Tuo on rasistista, olet...
- Minä olen japanilainen. - Jenniferin paras kaveri oli japanilainen.
Hän opetti Jenniferin sanomaan "hei".
Ihan sama, isä. Konnichiwa vaan.
He ovat näyttelijöitä, jotka edustavat Jen Kirkmanin persoonaa.
Eikö kukaan perustu siskoosi Gailiin?
Olisin laittanut sinut mukaan, mutta vuosia sitten, kun vitsailin,
ruohon polttamisestasi, sanoit, ettet halua enää mukaan vitseihini.
En siis sano enää mitään kunnioituksesta sinua kohtaan.
Kerroit sen tarinan taas kameran edessä.
Hän puhuu kaikista. Hän sanoi isää rasistiksi.
- Hän sanoi "itämainen". - Voimme pitää tauon.
- Missä pizza on? Tilasitko pizzaa? - En. Minulla oli juuri esitys.
En jättänyt teitä pois, koska ajattelin, että ette olisi hyviä,
vaan että järjestäisitte kohtauksen. Nyt siinä kävi juuri niin.
Tämä ei tunnu yhtään mukavalta.
- Sinustako ei tunnu mukavalta? - Miksi pilaat aina kaiken?
- Jessus... - Tiedän hyvän paikan.
- Niinkö? - Meidän pitäisi mennä.
- Unohdetaan hänet. - Olitteko yleisössä?
- En nähnyt teitä. - Olimme.
Voimmeko käyttää mitään?
Vanhempani pilasivat juuri Netflix-nauhoitukseni, ja se oli mahtavaa.
Tekstitys: Sanna Autere